Статтю присвячено проблемам трудової міграції: визначено вікові групи короткострокових і довгострокових трудових мігрантів, динаміка співвідношення їх за основними регіонами призначення, рівень освіти українських мігрантів, сектори зайнятості за статтю, цілі заощаджень українських довгострокових трудових мігрантів. Проаналізовано рівень заробітної плати в країнах ЄС, середній особистий дохід довгострокових мігрантів чоловічої і жіночої статі за рівнем зайнятості, обсяги приватних грошових переказів в Україну, їх вплив на розвиток економіки України та на рівень доходів домогосподарств. Охарактеризовані чинники української трудової міграції та визначена її головна причина. Розкрито трудові правові аспекти українських працівників-мігрантів, та їх соціальний захист. Досліджено зміни у структурі трудової міграції з України за останні роки, зазначено, що збільшується обсяг довгострокової міграції; до міграції вдається більше чоловіків, що пов'язано не лише із потребами ринку праці країн призначення (будівництво, транспорт), а й виїздом за кордон унаслідок воєнних дій на сході України; збільшується частка молоді, жінок, мешканців міст, вихідців із північної, центральної та східної України. Обгрунтовано, що збільшення масштабів та тривалості перебування мігрантів за кордоном невідворотно приведе до послаблення їхніх зв'язків з Батьківщиною, остаточної втрати країною частини її трудового та інтелектуального потенціалу. Евентуальний дефіцит працівників може стати гальмом розвитку економіки, а також найбільш активних молодих та освічених осібдемократичних перетворень в Україні. Запропоновано шляхи розв'язання проблем трудової міграції на сучасному етапі розвитку України, по-перше, підтримати модель циркулярної міграції, що склалася стихійно, з надією на можливе остаточне повернення мігрантів на Батьківщину, по-друге, забезпечити легальне
Статтю присвячено удосконаленню нормативно правового забезпечення у сфері соціально го підприємництва в Україні, розкрито досвід законодавчої бази країнЄвросоюзу у сфері со ціального підприємництва. Проаналізовано правове забезпечення соціального підприємницт ва Великої Британії, Данії, Латвії, Італії, Польщі, Фінляндії. У Великій Британії не прийнято жод ного окремого закону, який би винятково регулював сферу СП. Саме тому єдиної правової фор ми для організації діяльності соціального підприємництва у Великобританії не існує, проте за конодавство офіційно визнає інститут соціального підприємництва, а статус соціального підприємства може надаватися різним фірмам і компаніям. Cоціальне підприємництво у Данії регулюється директивою ЄС про державні закупівлі (Directive 2014/24/EU). У Законі йдеться про те, що соціальні підприємства можуть бути зареєстровані як такі, що отримали офіційну печатку про внесення їх до списку "зареєстрованих соціальних підприємств" від влади Данії. У Латвії, Saeima (Парламент Латвії) прийняв Закон "Про соціальні підприємства" № 212 (6039), який ввійшов у дію з 1.04.2018 р. Метою Закону є сприяння поліпшенню якості життя суспіль ства та працевлаштуванню груп населення, які ризикують соціальним відчуженням. Італія ста ла першою країною, яка після 1990 р. розпочала на державному рівні використовувати термін "соціальне підприємництво" та затвердила спеціальну організаційно правову форму для СПсоціального кооперативу. У 1991 році тут прийнятий Закон 381/1991 "Про соціальні коопера
scite is a Brooklyn-based organization that helps researchers better discover and understand research articles through Smart Citations–citations that display the context of the citation and describe whether the article provides supporting or contrasting evidence. scite is used by students and researchers from around the world and is funded in part by the National Science Foundation and the National Institute on Drug Abuse of the National Institutes of Health.
hi@scite.ai
10624 S. Eastern Ave., Ste. A-614
Henderson, NV 89052, USA
Copyright © 2024 scite LLC. All rights reserved.
Made with 💙 for researchers
Part of the Research Solutions Family.