Висока медико-соціальна значимість АГ у практиці лікаря первинної медичної допомоги (ПМД) визначає актуальність підвищення ефективності викладання цієї теми у рамках програми додипломної медичної освіти.
Мета – проаналізувати актуальні аспекти доцільності впровадження положень європейських клінічних протоколів ПМД (Фінляндія) щодо АГ у практику викладання дисципліни ЗП–СМ на етапі додипломної освіти.
Висновок. Європейські протоколи для первинної медичної допомоги (Фінляндія), створені за доказовими стандартами, є чіткими, структурованими, зрозумілими для менталітету лікарів України. Алгоритми призначення медикаментозної терапії залежно від ступеня тяжкості гіпертензії в амбулаторній практиці, викладені за фінськими протоколами, доцільно впроваджувати у клінічну практику і викладацький процес вивчення дисципліни «Загальна практика – сімейна медицина» на додипломному рівні вищої медичної освіти.
У практиці лікаря загальної практики (сімейного лікаря) з двома тисячами зареєстрованих пацієнтів, за середньоєвропейським показником поширеності депресії – 5 %, маємо справу з приблизно 100 пацієнтами (70 жінок і 30 чоловіків), яким свого часу було діагностовано депресію. Щороку двох пацієнтів госпіталізують через депресію, а через день один пацієнт здійснює самогубство.
Мета – проаналізувати основні ключові аспекти ведення пацієнта з депресією в практиці первинної медичної допомоги (ПМД).
Обговорення. Депресія – одна з найбільших проблем охорони здоров’я. Шляхами вирішення проблеми боротьби з цим захворюванням є запровадження доброї просвіти, відповідного ведення депресивних пацієнтів, а також реалістичні очікування від терапії, враховуючи, що лише у 20 % пацієнтів спостерігається лише один епізод депресії, а 30 % пацієнтів не реагують на терапію. Хороші стосунки сімейного лікаря і пацієнта особливо важливі при лікуванні хворих на депресії. Формування ставлення пацієнта до хвороби залежить від правильної оцінки лікарем стану хворого. Необхідне чітке вміння використовувати у практиці ПМД різні інструменти скринінгу депресії: Шкалу депресії Бека (BDI), Шкалу депресії самооцінки Зунга (SDS), Шкалу геріатричної депресії, Шкалу оцінки депресії Гамільтона (HAM-D).
Висновки. При наявності симптомів тривоги депресію потрібно лікувати. У пацієнтів з депресією ризик самогубства у чотири рази більший, ніж у загальній популяції, вона погіршує фізичне здоров’я і загальну якість життя. Це співвідноситься з підвищеним ризиком ішемічної хвороби серця, інсульту, больових синдромів, зловживання алкоголем, з курінням і вживанням нелегальних наркотиків. Це й визначає актуальність проблеми депресії на етапі первинної медичної допомоги.
<p>Застосування ДЕНС-терапії у хворих на хронічний панкреатит за обома запропо-<br />нованими схемами достовірно покращує рівень якості життя хворих на хронічний панкреатит. Але доведено, що її вплив на точки акупунктури має достовірну перевагу над сегментарною схемою.</p>
У статті розглянуті сучасні погляди на патогенез первинного остеоартрозу і проблему коморбідності первинного остеоартрозу та захворювань, що супроводжуються порушенням зовнішньосекреторної функції підшлункової залози. Проаналізовано рівень активації системи протеолізу і системи антипротеолітичного захисту. Дослідниками було встановлено наявність більш глибокого порушення екскреторної функції підшлункової залози (тяжкого ступеня) при остеоартрозі з коморбідними патологіями шлунково-кишкового тракту із зовнішньосекреторною недостатністю підшлункової залози, а також наявність зовнішньосекреторної недостатності підшлункової залози легкого ступеня у І групі хворих на первинний остеоартроз. У хворих на первинний ОА, що перебігав ізольовано або у поєднанні із захворюваннями, що супроводжуються порушенням зовнішньосекреторної функції підшлункової залози, було встановлено статистично значиму активацію загального протеолізу за рівнем протеолітичної активності плазми. Також аналіз засвідчив наявність підвищення специфічного протеолізу, або кініногенезу, за рівнем протеолітичного ферменту калікреїну. Встановлено зниження неактивного попередника калікреїну – прекалікреїну. Був підвищений рівень α1-інгібітора протеїназ, який здійснює контроль за активністю протеолізу, зв’язуючи трипсин та протеолітичні ферменти ендо- та екзогенного походження. Виявлено зниження рівня α2-макроглобуліну, що свідчить про виснаження інгібіторного захисту організму, адже даний показник блокує кініногеназну дію калікреїну і виводить активні портеїнази ендо- та екзогенного походження. Також було виявлено зниження активності кінінази–ІІ, що свідчить про ослаблення захисних реакцій організму через гіперпродукцію кінінів.