Метою статті є дослідження циклічних коливань і тенденцій еміграції з України. Встановлено пріоритетні країни еміграції українців на сучасному етапі; проаналізовано коливання динаміки нетто-міграції українців та чисельності населення; досліджено динаміку чисельності трудових ресурсів; оцінено перспективні тенденції динаміки еміграції з України; ідентифіковано хвилі еміграції українців, представлено їх кількісні та якісні характеристики; окреслено основні принципи та пріоритети політики зайнятості населення країни. Україна помітно поступається більшості європейських країн за рівнем та якістю життя населення, і саме це спонукає до переїзду частину активних і амбітних осіб, які вбачають у міграції надійний спосіб поліпшення свого рівня життя. Українські мігранти здебільшого не конкурують у країнах призначення з місцевим населенням за престижні вакансії на ринку праці, а займають менш привабливі робочі місця. Деструктивним наслідком масової еміграції та погіршення політичної та економічної ситуації в країні стало стрімке скорочення чисельності населення України. За наявних тенденцій міграції наступна хвиля еміграції спричинить виїзд з України працездатної молоді, що становить загрозу депопуляції та економічної кризи. Нерівномірність структури населення із переважаючою кількістю соціально незахищених верств населення унеможливлює економічний розвиток країни. Обґрунтовано, що існує потреба у проактивній, гнучкій та сек'юритизованій політиці зайнятості населення в Україні. В умовах розвитку інформаційного суспільства та цифрової економіки Україна повинна підтримувати впровадження інформаційно-комунікаційних технологій на ринку праці, просувати нові типи соціальних і трудових відносин, а також нові підходи до сучасного управління трудовими ресурсами.