Absztrakt:
A szívműtét utáni pacemaker-terápiát igénylő ritmuszavarok kérdésköre jól ismert
és tanulmányozott, problematikája komoly kihívások elé állítja a szakmát.
Írásunk célja összefoglalni a jelenleg érvényes nemzetközi ajánlásokat és a
jelentős tanulmányok eredményeit, valamint ismertetni kórházunk ez irányú
tapasztalatait. Bemutatjuk a lényeges európai és amerikai iránymutatásokat és az
eddigi meghatározó tanulmányok főbb eredményeit. Közreadjuk a Zala Megyei Szent
Rafael Kórházban 2014. 01. 01. és 2018. 12. 31. között operált 2735 beteg közül
a műtét utáni egy hónapon belül végleges pacemaker-implantáción átesettek
adatait, és összevetjük azokat a nemzetközi eredményekkel. A nemzetközi irodalom
adatai alapján a korai posztoperatív időszakban a végleges pacemaker-beültetés
aránya átlagosan 1,5–5% körül mozog a szívsebészetben, és ez az arány a
későbbiekben tovább nő. Az ingerületvezetési zavarok kialakulásáról részletes
információkkal rendelkezünk, számos prediktív tényező került azonosításra, az
aktuális guideline-ok mégis csak hozzávetőleges iránymutatást kínálnak a
kérdésben. A korai perioperatív időszak (1 hónap) során osztályunkon 15 esetben
(0,55%) volt szükség végleges pacemaker implantációjára, és a késői utánkövetés
során 6 beteg bírt továbbra is pacemakerdependens ritmuszavarral. A perioperatív
ritmuszavarok gyakori és komoly következményekkel járó szövődmények a
szívsebészetben, nehezítik a betegek gyors felépülését, terhet rónak a
betegellátásra, és költségtöbbletet jelentenek. A végleges pacemaker-beültetés
aránya a Zala Megyei Szent Rafael Kórházban alacsonynak mondható. A késői
utánkövetés alapján a betegeknek így is csak töredéke pacemakerdependens. Az
eddig rendelkezésre álló információk és egy hazai, nagy esetszámú, prospektív
vizsgálat segítségével szükséges lenne standardizált protokoll kialakítása a
témában, mely mérvadó lenne a szakma számára. Orv Hetil. 2020; 161(31):
1271–1280.