Статтю присвячено соціально-психологічним проблемам, що виникли вукраїнському суспільстві нещодавно, з початком воєнних дій на територіїУкраїни, а саме проблемам соціальної стигматизації і самостигматизації внут-рішньо переміщених осіб (ВПО). Показано, що соціальна стигматизація провокуєвторинну травматизацію у ВПО, а також призводить до виникнення соціальноїінвалідизації та самостигматизації. Підкреслено, що головним завданням осо-бистості після переживання травматичних подій є відновлення життєвої непе-рервності як переживання людиною цілісності свого буття, що супроводжуєтьсяясним розумінням логіки розвитку подій, чітким уявленням про себе, відчут-тям послідовності емоційних реакцій та здатністю ефективно підтримуватижиттєдіяльність як на особистісному, так і міжособистісному рівні. Виокремленовиди життєвої неперервності, а саме емоційну, функціональну, когнітивну,міжособистісну, особистісну. Звернуто увагу на явище самостигматизації якрезультат, з одного боку, впливу соціального середовища, а з другого – осо-бистісного способу реагування в процесі соціальної взаємодії, що супрово-джується самообмеженням соціальної активності. Обстоюється думка, що зни-женню рівня соціальної стигматизації ВПО сприятиме розроблення та реалізаціябагаторівневої психосоціальної допомоги, а саме масового, спеціалізованого,персоніфікованого та індивідуалізованого рівнів. Виявлено, що учасники груписоціально-психологічної підтримки зазвичай недооцінюють когнітивний такреативний складники особистості. Найдоступнішим широкому загалу напрям-ком психологічної допомоги названо арт-терапію; запропоновано арт-методику“Компліменти самій собі”, яку можна використовувати для профілактикисамостигматизації ВПО як у груповому, так і в індивідуальному форматі. Зроб-лено висновок, що профілактика соціальної стигматизації ВПО потребує комп-лексного підходу в загальнодержавному масштабі.