BACKGROUND: After a stroke, patients experience sensorimotor damage, balance disorders, loss of selective movement, hypotonia and/or hypertonia, and hypersensitivity, all of which affect gait. OBJECTIVE: The aim of the study was to establish the effectiveness of Bobath therapy with additional specific soft tissue mobilizations versus standard Bobath intervention. METHODS: Subjects were randomly divided into two groups (S1 and S2) of 20 people each. Both groups underwent the same intervention (Bobath concept) over a 5-week period, while the second study group (S2) also received additional, specific soft tissue mobilization. The Berg Balance Scale (BBS), Timed Up and Go Test (TUGT), Active Range of Motion (AROM) of dorsiflexion and knee flexion and extension were used as clinical variables to assess the efficacy of therapy modalities. Data was analysed using a mixed model ANOVA. RESULTS: A significant interaction of group and time was found. The experimental (S2) group had a larger improvement of balance and AROM than the control (S1) group. There was no clear advantage of one group over the other for TUGT. CONCLUSION: The findings demonstrate that a combination of Bobath treatment and additional specific soft tissue mobilizations are more effective in increasing AROM and balance and mobility.
SažetakUvod: Moždani je udar među vodećim uzrocima smrtnosti i invalidnosti u svijetu, a prvi je uzrok invalidnosti u Republici Hrvatskoj. Kao posljedica moždanog udara nastaje različiti stupanj tjelesnog, kognitivnog i psihosocijalnog poremećaja. Bolesnicima je najteža posljedica nakon moždanog udara gubitak sposobnosti obavljanja aktivnosti svakodnevnog života i ovisnost o tuđoj pomoći. Oporavak bolesnika ovisi o vrsti moždanog udara, mjestu zahvaćenosti te težini onesposobljenosti, potpori obitelji i održavanju postojećeg stanja. Primarni je cilj neurorehabilitacije funkcionalni napredak kroz maksimalno moguće vraćanje neovisnosti životnog funkcioniranja. Za što uspješniju rehabilitaciju nužno je aktivno sudjelovanje obitelji bolesnika, specifična edukacija osoblja te rani početak rehabilitacije.Cilj: Cilj provedenog istraživanja bio je ispitati učinko-vitost Bobath tretmana i klasičnog fizioterapijskog tretmana na obavljanje aktivnosti svakodnevnog života kod bolesnika nakon moždanog udara. Materijali i metode:U istraživanje je uključeno 30 ispitanika koji su podijeljeni unutar dvije eksperimentalne skupine. Osnovni kriterij za odabir ispitanika bila je prisutnost moždanog udara. Prva eksperimentalna skupina E1 tretirana je klasičnim fizioterapijskim tretmanom, dok je druga eksperimentalna skupina E2 tretirana Bobath tretmanom. Obje skupine bile su tretirane kroz 15 dana, unutar tri tjedna, a tretman je trajao 45 minuta dnevno. Procjena aktivnosti svakodnevnog života mjerena je standardiziranim Barthelovim indeksom, a provedena je na početku i na kraju tretmana.Rezultati: Istraživanje je pokazalo kako učinci klasičnog fizioterapijskog tretmana i Bobath tretmana nisu statistički značajni. Prema dobivenim rezultatima Barthel indeksa vidljivo je da Bobath tretman ima veći učinak na poboljšanje obavljanja aktivnosti svakodnevnog života kod bolesnika nakon moždanog udara za razliku od klasičnog fizioterapijskog tretmana, no statistički to nije potvrđeno. Zaključak:Rezultati između inicijalnih i završnih mjerenja u obje skupine ispitanika nisu pokazali statistički značajne učinke u obavljanju aktivnosti svakodnevnog života, iako rezultati ukazuju na pozitivnu tendenciju obje skupine u samostalnosti obavljanja aktivnosti svakodnevnog života, posebno u drugoj skupini ispitanika.
Većina studija o robotima u neurorehabilitaciji usredotočena je na njihovu učinkovitost dajući kontroverzne rezultate. Neka istraživanja ukazuju da pacijenti nakon moždanog udara koji primaju robotski trening potpomognutog hoda u kombinaciji s fizioterapijom postižu samostalno hodanje lakše od onih koji nisu imali trening potpomognut robotom. Međutim, neka klinička ispitivanja govore u prilog manualnoj terapiji. Kritičari novijih tehnoloških pristupa ističu premali broj istraživanja učinkovitosti robotskih uređaja, visoku cijenu, nisku razinu edukacije terapeuta s robotskim uređajima, slabu dostupnost te manjak sigurnosti kod nekih modela. Istraživanja pokazuju kako roboti i ostala tehnološka sredstva koja omogućuju brže kretanje tijela nemaju ciljano djelovanje bez fizioterapeuta specijaliziranog u svojem području. S druge strane, motiviranost pacijenata, mogućnost ponavljanja pokreta, kraće trajanje terapije, dinamičnost, sposobnosti modifikacije raznih parametara, objektivnost te velika mogućnost njihova daljnjeg razvoja prednosti su suvremenih tehnologija. Roboti, kao i svi tehnološki uređaji trebali bi se promatrati kao oruđe u rukama fizioterapeuta. Robot može ublažiti sve intenzivne faze tjelesne rehabilitacije, čime se fizioterapeut može usredotočiti na funkcionalnu rehabilitaciju tijekom individualnog treninga kao i nadzor nad nekoliko pacijenata u isto vrijeme tijekom terapije uz pomoć robota. Ovim pristupom optimizira se stručnost i vrijeme fizioterapeuta, istodobno povećavajući učinkovitost rehabilitacijskog programa. Trenutačni broj istraživanja nije dovoljan za definitivni zaključak koji može govoriti za suvremene tehnologije ili protiv njih, ali uz kombiniranu primjenu manualne terapije mogu pridonijeti bržem oporavku funkcije te većoj kvaliteti pacijentova života.
Terapijsko vježbanje učinkovito je za oporavak ravnoteže i hoda nakon moždanoga udara. Ne postoji jedinstvena metoda koja bi se mogla primijeniti, te je potrebno nadalje istraživati metode koje će biti najučinkovitije u odgovarajućim kliničkim uvjetima. Cilj istraživanja je utvrditi učinke integrirane kombinacije standardnog programa individualne neurofizioterapije i dodatnih grupnih vježbi u trajanju od 3 tjedna na oporavak ravnoteže i hoda. Provedeno je randomizirano istraživanje na prigodnom uzorku ispitanika, definiranom u kontrolnoj (n 51) i ispitivanoj (n 51) skupini. Kontrolna skupina provodila je standardni program, a ispitivana i dodatno grupno vježbanje 3 puta tjedno. Rezultati razlika isptivanih varijabli između 1. i 2. točke mjerenja, između ispitivane i kontrolne skupine, testirani su Mann-Whitney U testom, a kao razina značajnosti rezultata prihvaćen je rizik od p < 0,05. Rezultati istraživanja pokazali su pozitivne učinke u obje skupine, ali su rezultati ispitivanih varijabli bili statistički značajno bolji u ispitivanoj skupini: ravnoteža (Z = -2,943, p = 0,003), hod (Z = -3,879, p = 0,000). Integrirana kombinacija standardne neurofizioterapije i dodatnog vježbanja 3 puta tjedno, dovelo je do statistički značajnog poboljšanja oporavka ravnoteže i hoda u ispitivanoj skupini. U zaključku, kod bolesnika s moždanim udarom na bolničkoj rehabilitaciji, može se preporučiti klinička primjena standardne terapije u kombinaciji s grupnim vježbama.
scite is a Brooklyn-based organization that helps researchers better discover and understand research articles through Smart Citations–citations that display the context of the citation and describe whether the article provides supporting or contrasting evidence. scite is used by students and researchers from around the world and is funded in part by the National Science Foundation and the National Institute on Drug Abuse of the National Institutes of Health.
hi@scite.ai
10624 S. Eastern Ave., Ste. A-614
Henderson, NV 89052, USA
Copyright © 2024 scite LLC. All rights reserved.
Made with 💙 for researchers
Part of the Research Solutions Family.